Dette er Paris, og jeg er en amerikaner som bor her.
Jeg heter Jerry Mulligan og er tidligere soldat.
Da hæren i 1945 ba meg finne en annen jobb, ble jeg værende.
Jeg er nemlig maler.
Det er det eneste yrket jeg vil ha.
Malernes mekka for studier, inspirasjon og livet, -
-ligger her i Paris.
Se! Ikke rart at så mange kunstnere har slått seg ned her.
Kan man ikke male i Paris, er det like bra å gi opp.
Nå er vi på venstre bredd, der jeg holder til. Dette er gaten min.
De siste årene er jeg blitt kjent med alle her. De er hyggelige.
Hjemme sa de at jeg manglet talent.
Det sier de nok her også, men det høres bedre ut på fransk.
Jeg bor i øverste etasje.
Nei, ikke der. En trapp opp.
Voila!
- Jerry! - Jerry!
Det er vennene mine. Etienne, Maurice og Jacques.
De liker meg fordi jeg gir dem amerikansk tyggegummi.
Jeg har mange gode venner i Paris. Mange svært gode venner.
Jeg, Adam Cook, er en av dem.
Jeg er konsertpianist. En fin måte å si at jeg er arbeidsløs på.
Jeg bor i samme mursteinshaug som... unge Rembrandt.
Det er ikke meg. Han er for lykkelig.
I fjor fikk jeg Hakkenwallprisen og ble sendt hit for å studere.
Det er mitt åttende stipend. Jeg begynner å lengte hjem nå.
Dessuten begynner jeg å føle meg som verdens eldste vidunderbarn.
En gang måtte jeg ta meg en jobb.
Jeg måtte slutte, for jeg likte det og ville ikke venne meg til det.
Ansiktet er ikke pent, men bak det er en enorm mangel på karakter.
Jeg liker Paris. Her møter man ingen gamle venner.
Men det gjør jeg ikke uansett.
Jeg ble venner med arbeidsgiveren min.
Han het Henri Baurel, den franske varietéstjernen.
Husker dere ham?
Det gjør jeg, for det er meg.
Adam var en fin akkompagnatør. Fint å være i det gamle strøket!
- Bonjour! - Som dere ser, kjenner alle meg.
Jeg er tydeligvis ganske lik meg, og de har kjent meg lenge.
Jeg mener ikke at jeg er gammel.
Det er jeg ikke. Jeg er jo bare... Vel, det samme kan det være.
Nei, det er ikke meg! Så ung er jeg ikke.
Jeg er gammel nok til å kunne hanskes med mine unge følelser.
- Georges! - Henri Baurel! Henri er her!
- Hvorfor har du ikke vært innom? - Jeg har hatt mer enn nok å gjøre...
- Henri! - Mathilde! Du ser godt ut.
- For en suksess du har gjort! - Kom og se meg! Dere får billetter.
Adam...?
- Du sang den en tone høyere før. - Jeg er en stor gutt nå.
- Skal jeg komme opp? - Jeg kommer ned.
Kaffe, Georges!
Jeg skal lage en omelett til dere.
- Henri! - Adam, gamle venn!
Pass sminken! Du ser strålende ut.
- Tar du sprøyter? - Nei, enda bedre!
- Showet ditt gjør stor lykke. - Naturellement! Når kom du?
I mars. Jeg ringte, men ble redd du skulle svare.
I mars var Lise og jeg i Juan-les-Pins.
- Briocher! Smøret kommer. - Kaffe, takk.
- Hva øver du på? - Den samme gamle konserten.
Oppføringen blir når jeg ikke har flere unnskyldninger å komme med.
Lise og jeg var på Weingartens konsert nylig.
Øynene hennes lyste i to dager!
Ta henne med til en øyelege. Hvem er Lise, forresten?
Jeg er så lykkelig. Her ser du henne.
- Er dere gift? - Ikke ennå.
- Hun ser kjent ut. - Hun er Jacques Bouviers datter.
- Kaffen... - Takk, det var snilt.
- Kaffen min! - Tilgi meg, Adam.
Jacques ble tatt til fange.
Jeg tok meg av Lise under okkupasjonen. Hun bodde hos meg.
- Sjokkerende. - Hun var liten da.
Vi ble forelsket først etter at hun flyttet.
- Er hun ikke for ung for deg? - Nei. Hun er 19 år.
- Hun blir eldre. Hvordan er hun? - Sprudlende og livsglad.
- Hun kan danse hele natten! - Det høres slitsomt ut.
- Litt av en villkatt. - Hvorfor tror du det?
Hun er en ukomplisert jente.
Hun jobber i et parfymeri.
- Jeg vil ikke snakke mer om det. - Ikke tull.
Hun er fortryllende. Ikke så vakker, men hun eier likevel stor skjønnhet.
- Svært spirituell? - Overhodet ikke. Spennende!
- Da er hun vellystig? - Nei, søt og sjenert.
- En gammeldags jente? - Nei! Hun er livlig og moderne.
- Pratsom? - Tøv! Hun leser alltid.
- Blir hun ikke sur av lesingen? - Hun er alltid glad!
Nå begynner vi på nytt.
Hvordan er hun?
God morgen, Therese!
Jeg har det ikke så bra i dag. Jeg er blakk.
Altså spiser jeg ikke, og da blir jeg trøtt og nedfor.
- Da hjelper bare vin og kvinner. - Hjelpen er nær. Du er jo i Paris!
Sånt koster penger i Paris også, og jeg har jo ingen.
Dette er ikke musikk. Det er bråk.
- Hei. - Hei. Jerry, dette er Henri Baurel.
- Jerry Mulligan. - Du synger fantastisk bra!
- Lån meg 300 franc til mat! - Jeg er blakk etter et frimerkekjøp.
- Tillat meg. - Ikke fra en mann jeg ikke kjenner.
Jeg har kjent ham i 15 år! Lån meg 300.
Pass deg. Han er ikke å stole på.
Får du et stipend for det der?!
- Hva er det? Han liker ikke jazz. - Ja.
- Finnes det noe annet? - Han liker bare tretakt.
- Det gamle Wien! - Franz Josef!
- Schönbrunn! - Donau!
- Kaffee mit Schlagsahne... - Eine kleine Nachtmusik...
- Kjøter! - Svin!
- Hei, Marie, hvordan går det i dag? - Bare bra, kjære.
- Er det mange turister her? - Nei.
Jeg solgte et bilde i går!
- Hva spiser du? - En god løksuppe.
- Den holder til to. - Kommer straks!
Stilen din er... meget interessant.
Slapp av. Jeg er fra Perth Amboy, New Jersey.
Perspektivet kan droppes for å oppnå en effekt, men her...
Bare gå. Du kjøper ingenting. Du står bare i veien for sola.
- Jeg ville diskutere bildene. - Jeg vil ikke vite hva du mener.
Skryt blir jeg ikke gladere av, og kritikk gjør meg i dårlig humør.
- Får jeg se, eller biter du meg? - Nei, du får gjerne se.
Hun er en sånn slitsom jente som går tredje år på college.
De tar det tredje året her og lepjer i seg kultur.
- De er harmløse. - De er kjedelige.
De bruker dype bemerkninger de har hørt fra andre.
- Har du en sigarett? - Jeg tror det.
- Liker du ikke å få kritikk? - Det er ille nok med ekspertene.
- Dagens første. - Da går ikke forretningene så bra?
Det har du helt rett i.
Vet du hva?
- Jeg liker disse to. - Det gjør jeg også.
Jeg vil kjøpe dem. Hva koster de?
Jeg vet ikke.
Jeg trodde aldri at jeg skulle få det spørsmålet.
- Gi meg et bud. - 15 000 franc.
- 15 000 franc? - Per stykk.
- Er du fornøyd med budet? - Ja, jeg er fornøyd med det.
- Vet du hva du gjør? - Det blåser vel du i!
- Det er vel 50 dollar stykk? - Ikke vet jeg hva kursen er.
Kjære vene... Jeg har ikke med meg nok.
Kom tilbake i morgen. De er her nok fortsatt.
Kom til hotellet, så betaler jeg der!
- Er det langt dit? - Bryr du deg i så fall om det?
- Navnet ditt? - Jerry Mulligan.
Milo Roberts.
- Som i "Venus av..." - "Venus av..."
Er denne din?
Jeg burde tatt bedre betalt.
Jeg kommer straks. Føl deg som hjemme.
- Her... - Takk.
- Vil du ha litt sherry? - Ja visst.
- Har du en rik mann eller en rik far? - En rik far.
- Hva driver han med? - Olje.
- Sololje. - Jaså? Blir man så rik av det?
Det er mye rød hud i USA.
- Hvor skal jeg henge opp disse? - Her er et bra sted.
- Lyset er bra. Ikke for mye sol. - Ja, det passer fint.
Disse er fine!
Du er den første unge maleren som har imponert meg!
Bra. Da føles det lettere å slutte.
Det er vanskelig å få solgt bildene sine.
Forfattere og komponister kan få kopier av sitt verk, men ikke vi.
- Originalen betyr alt. - Det har jeg ikke tenkt på.
Unnskyld meg.
Ja? Hei, Tommy. Nei, ikke kom opp.
Vent på meg i matsalen. Jeg kommer med en gang.
- Jeg er blitt for lenge. - Jeg skulle gjerne snakket litt til!
- Ha det, og takk igjen. - Forresten...
Hva skal du i kveld?
Jeg har fest i kveld, og en jente mangler kavaler. Vil du komme?
- Er du opptatt? - Nei.
Kom, da! Det blir et lettlivet selskap. Vær her klokka åtte.
Bilen min kan kjøre deg hjem. Han har ingenting å gjøre.
- Har du tyggegummi, Jerry? - Nei, det har jeg ikke.
I morgen kjøper jeg tyggegummi til dere alle sammen!
- Demain. I morgen! - "I morgen!" Han snakker engelsk!
- Snakk litt engelsk, Jerry! - Engelsk? La gå.
Vær stille og hør etter. Jeg er læreren deres.
Si etter meg: "Door."
"Street."
"Lady."
"Window. Flowers."
Bonjour! Vi er svært intelligente. Vi snakker engelsk.
For det der skal du få et vanskelig ord.
- Et vanskelig ord: "Massachusetts." - "Massachusetts."
Og nå skal vi synge en amerikansk sang.
- Si: "I got." - "I got."
- "I got."
Alle sammen: "I got."
Si det samme hele tiden: "I got."
- Forstår dere? - Nei!
Nå kommer det samme på fransk!
- Forstår du nå? - Nei!
Amerikansk dans!
- Hva er det? - Jeg vet ikke.
"Choo-choo train."
"Soldier."
Han etterligner en soldat!
Napoleon.
"Cowboy!"
Hopalong Cassidy!
- Charlie! - Charlie Chaplin!
"Aeroplane!"
Mer!
God kveld. Beklager at jeg er sent ute.
Da jeg kledde meg, ringte telefonen hele tiden.
- Vil du ha en sånn? - Ja takk.
Det er mange amerikanere her nå. Champs-Elysées ligner Main Street!
- Bor du her hele tiden? - Nei, jeg pleier å dra hjem til jul.
Det er... en fantastisk kjole du nesten har på deg.
- Hva holder den oppe? - Anstendighet. Skål!
- Festen blir altså formell. - Hvorfor tror du det?
- Jo mer formell, desto mindre klær. - Feil! Festen er uformell.
- Hvor er alle gjestene? - Her.
- En trapp ned? - Nei, her i rommet.
Hva med jenta som mangler kavaler?
Det er meg.
Så det er bare du og jeg på festen?
- En liten spøk, hva? - På en måte.
Her har du pengene dine. Jeg stikker med bildene.
- Men vent litt! - Du er visst helt fra vettet?!
Så ille er det ikke. Trenger du sånt selskap, så ring en proff.
- Hva ler du av? - Deg! Du er så dydig.
Ikke vær så ærbar, og hør på meg i stedet.
Jeg må ikke leie eskorte, og jeg vil ikke ta initiativet fra deg.
Jeg er bare interessert i kunsten din og vil bli kjent med deg.
Du bruker en merkelig taktikk.
- Ville du kommet hit ellers? - Nei.
Jeg vil hjelpe deg. Jeg synes du har et stort talent.
- Er det ikke bra at noen støtter deg? - Det har ingen gjort før.
La meg få gjøre det. Vær så snill?
- Hvordan er maten nede? - Utsøkt.
- Og meget dyr... - Plager det deg om jeg betaler?
- Jeg inviterer deg ut i stedet. - Hva med Café Flodair?
- Der er det ikke så dyrt! - Håper ikke det.
Jeg vil se at arbeidsdagen min går med fortjeneste.
- Hvor lenge varte det? - I to år.
Jeg mistet ham i krigen, -
- til en annen som han traff under eksersisen.
- Var du glad for å bli kvitt ham? - Jeg antar det, bortsett fra at...
Bortsett fra at du ville foretrukket å gi ham på båten selv.
Du burde gifte deg på nytt.
Man bør ha noen når man ikke jobber. Man har godt av det.
Nei takk. Og jeg har arbeid å gjøre.
Jeg skal sørge for at kunsthandlerne legger merke til deg.
De kjenner meg. Jeg er en stor kunde.
Jeg kan sponse deg, snakke om deg, oppmuntre deg.
Og så kan jeg ordne en utstilling, hvis du lar meg gjøre det.
- Men hva får du ut av det? - Gleden av å hjelpe noen jeg tror på.
- Og å få vite om jeg har hatt rett. - Milo!
- Tommy!
Jerry Mulligan. Tommy Baldwin fra Paris Telegram.
- Jeg trenger hjelp med Jansens. - Skal vi hjelpe ham?
Følg etter meg. Man trenger radar for å finne fram i denne røyken.
- Hvem er Jansens? - Avisillustratører. De er kjedelige.
- Se hvem jeg fant! - Milo, så hyggelig!
- Hils på Milo, Jack! - Hei.
Jerry Mulligan, Jansens.
Du nevnte vel Mulligan i lunsjen?
To glass til, takk.
Jeg vil gjerne se bilder av deg.
Jeg har en utstilling på Montmartre.
Jack og jeg maler også. Vi jobber sammen.
- Dans, dere. Jeg snakker med Milo. - Kom da, Jack.
- Vet du hvem jenta der borte er? - Nei.
- Men hun er nydelig. - Ja.
Du må se Jerrys bilder! Kanskje du kan nevne ham på kunstsiden?
Lise. Hun heter Lise.
Kom, så danser vi, Milo. Det har vi ikke gjort på flere år.
Unnskyld meg, Jerry.
- Du får problemer med ham. - Nei. Han er bare ikke stueren ennå.
Når skal du slutte å engasjere deg i unge kunstnere?
Er de ikke gode, dummer du deg ut. Er de gode, blir de for selvstendige.
Han er vekk om fire måneder, som komponisten og skulptøren.
Sitter du her, Lise! Så hyggelig!
Min kone og jeg lurte akkurat på hvor hun var blitt av.
Vi tar en sving for gamle tiders skyld, Lise. Går det for seg?
- Du er virkelig frekk! - Det er ingenting å bli sint for.
Jeg har ikke kunnet rive blikket fra deg.
- Jeg ble med for å unngå bråk. - Jeg er ugift.
Jeg sa det for at det skulle virke respektabelt.
- Nå vil jeg tilbake til bordet mitt. - Straks.
Jeg endrer gjetningen min: Toppen to måneder.
Lise! Det er første gang jeg har gjort noe sånt!
Som sivil, altså. Jeg måtte bare møte deg.
Du tar feil av meg. Jeg vil tilbake til vennene mine.
- Du syntes å kjede deg hos dem. - Da skulle du se meg nå!
- Musikken har stanset. - Elementene er imot meg.
Gøy å se deg igjen! Jeg ber Elaine ringe deg.
Hva er nummeret ditt igjen?
- Opera 2574. - Nei, Lise! 2475.
Takk.
God natt.
- Jeg er trøtt. God natt. - Jeg ringer deg.
Si god natt til Milo.
- Skylder jeg ikke noe for vinen? - Betal neste gang, om det blir noen.
God natt.
- Det var gøy! - Jaså?
Det stedet vil jeg gjerne male.
Der får du ikke gjort stort. Det andre maleriet var dårlig.
Ikke si meg hva jeg skal male!
- Du har vært uhøflig i kveld. - Det var ikke meningen. Unnskyld.
Vil du sjekke ukjente kvinner, så ikke gjør det når jeg er med.
- Stans bilen! - Dere kunstnere er selvopptatte...
- Nå går jeg ut. - Og glemmer andres følelser...
- Synd at du kjøpte bildene. - Dem liker jeg fortsatt!
- Er mademoiselle Lise der? - Et øyeblikk...
Lise!
Lise? Det er Jerry Mulligan.
- Vi møttes på Café Flodair i går. - Jaså, er det deg?!
Jeg ville stikke innom...
- Stopp en hal, Mr. Mooligan... - Mulligan.
Du blir mer og mer plagsom!
La meg være i fred, og ring meg aldri igjen!
- God morgen... - God morgen.
- Vil du ha frokost? - Jeg har allerede spist.
Jeg har vært oppe lenge og jobbet for deg.
Jules Parmentier, kunsthandleren, kom og drakk kaffe på hotellet.
Han syntes bildene dine var personlige, at det var spenst i dem!
- Han vil vite når du skal stille ut. - Det er lenge igjen.
- Jeg har ikke nok bilder. - Det er uviktig akkurat nå.
Så var jeg hos Louis Dufond i Maraisgalleriene.
Han ser på maleriene i morgen.
- Du kaster ikke bort tiden. - Forhåpentligvis ikke.
Bli med, så snakker vi om dette over lunsj.
Nå går det ikke, men vi kan treffes.
Jeg foreslår restaurant Paul på Avenue de la Paix, klokka ett.
Jeg ber om unnskyldning for krangelen i går. Jeg var nok trøtt.
- Glem det. Det har jeg gjort. - Jaså? Det var ikke snilt av deg.
Vi sees klokka ett.
Vet du hvor mademoiselle... Nei, det var ingenting.
Denne lukten er litt for tung.
Hva har du der til høyre? Nei, den andre...
Denne er fin. Den heter...
Escapade.
- Ekspeditøren der borte er ledig. - Takk, men det jeg søker er her.
Det er vanskelig å velge. Begge er fine!
Skulle ønske mannen min var her. Han er så kresen på parfymer!
Ta ham med hit og bestem deg da!
Han er i Milwaukee. Kjære vene! Jeg avskyr avgjørelser.
Jeg får utslett av det.
- La meg hjelpe deg. Jeg er jo mann. - Det var en god idé!
Kjenn etter hvilken du liker best.
Slett ikke verst.
Denne skal du ta! Nuit d'Amour - kjærlighetsnatt...
Den er enestående. Tar du på den, lar ikke franskmennene deg dra!
Send den til mitt hotell.
Jeg heter Mrs. Edna Mae Benstrom og bor på Grand Ville.
Her har du visittkortet mitt. Jeg tror jeg tar på meg litt.
- Å, så godt den lukter! - Du vil trenge beskyttelse.
Du har vært svært vennlig. Takk! Takk, begge to. Adjø.
- Hva ønsker du? - At du går ut med meg.
- Hvordan vet du at jeg ikke er gift? - Din venstre ringfinger er naken.
- Du er ikke like sjarmerende som sta. - Jo! Du har bare sett én side.
Jeg kan være sjarmerende. Jeg morer folk på fester!
- Der ser du! Kom igjen, da. - Greit, du vinner.
- Be meg på lunsj. - Det går ikke. Hva med middag?
- Det går ikke. - Har du en avtale?
- Etter middag, da. Klokka ni? - Det burde gå bra.
- Da henter jeg deg. - Nei, vi treffes ute.
- På Café Bel-Ami? - Ved broen?
Vi sees der rundt ni.
Det er ingen lykkeligere mann i Paris enn M. Mulligan!
Vi sees i kveld, da.
Madame, du lukter fantastisk!
En er selskap, to er en folkemengde. Skjønner du?
Stikk! Jeg er opptatt.
- Hei. Hvordan går det? - Hvem er det?
Å, Adam! Du ringer alltid på feil tidspunkt.
Jeg føler meg avvist.
- Når kommer det nye nummeret? - Det blir med i kveld.
- I kveld?! - Ja, elskede. Vent litt.
- Har du fest? Får jeg komme? - Nei. Jeg snakket med Lise.
Gi meg menyen.
- Hva spiser dere? - En herlig fasan.
Jeg kommer om ti minutter, hvis jeg ikke forstyrrer.
Nei, nei. Vi sees på kafeen siden. Ha det.
Jeg er sulten.
Adam er seg lik! Kan du ikke komme til teateret i kveld?
Det er greit om du ikke kan.
Klart at jeg vil komme.
Hei...
Hei!
- Vil du...? - Ja takk.
Jeg tenkte at du kanskje takket ja for å bli kvitt meg.
Ikke for at det ville lyktes.
Hva vil dere ha?
Har du noe imot ikke å sitte her?
- Er noe galt? - Nei da.
- Tilgi meg. - Jeg ville heller ikke sitte der.
- Vi kan spasere langs elva. - Ja vel.
Jeg vil male dette stedet.
Er du maler? Du ser ikke ut som noen maler.
En del synes ikke jeg maler som en heller... Motgang stimulerer meg.
- Så mye vet jeg om deg. - Ja, det gjør du visst.
En dag kommer navnet Mulligan til å være kjent verden over.
Picasso blir kjent som Mulligans forgjenger. Jeg gjør treet berømt.
- Når inntrer denne gullalderen? - Når den kommer? Vanskelig å si.
Sivilisasjonen har en naturlig motstand mot framsteg.
Det kan ta ganske lang tid, ganske så lang tid...
Hvordan føles det nå?
Du oppførte deg nettopp som om politiet var etter deg.
Hvorfor?
Det samme kan det være. Ikke prøv å finne på noen forklaring.
Det er din sak.
- Godterier! Vil du ha? - Ja.
- Jeg kan ikke spise en hel slik. - Prøv!
Natten er ung!
La oss leve farlig!
- Fortell mer. - Tja...
I USA er det lørdag kveld som gjelder.
Ingen jobb, ingen skole... Og når man kommer hjem: Ingen penger.
- Er søndag en fin dag i USA? - Folk blir forkjølet på søndagen.
- Du også? - Iblant, så...
Du da? Er du ikke lei av Mulligan?
- Jeg snakker nødig om meg selv. - Den saken må du endre på.
Med et omslag som ditt vil folk vite bokas innhold.
- Hva skal det bety? - At du er en svært pen jente.
- Er jeg det? Hvordan vet du det? - Jeg... hørte det på radioen.
- Du fleiper med meg. - Får du ikke høre det støtt?
- Jeg har bare vært ute med venner. - Tro meg, jeg er ingen fiende.
Jeg vet ikke om du er gåtefull-
-eller bare et stille, grunt vann.
Men en ting vet jeg:
Hadde vi møttes før, ville du visst nå at du er veldig pen.
Og jeg gjør ikke narr av deg.
- Hva er klokka? - Elleve.
- Jeg må gå! - Når får jeg møte deg igjen?
- Vi må ses igjen, Lise! - Ja, det må vi vel...
- I morgen kveld? - Nei. Lunsj?
Nei... På lørdag når jeg er ferdig på kunstskolen?
- Kan du møte meg der? - På lørdag? Ja, jeg kommer.
Johnny! Hvordan går det med deg?!
Han er en gammel venn fra USA.
For en hyggelig idé!
Elskede, jeg har herlige nyheter!
- Og damen her avgjør saken? - Ja. Lise, dette er John MacDowd.
- Min favorittimpressario i USA. - God dag.
Jeg vil at Henri skal komme til USA.
Overtal ham, miss Lise!
Jeg ringer deg om noen få dager.
Og din Lise lever virkelig opp til reklamen du har gjort for henne!
- Beklager forsinkelsen, men filmen... - Ingen fare! Hva med nyheten?
John vil at jeg skal turnere i USA. Vi kan gifte oss og dra sammen!
- Det høres vel fantastisk ut?! - Å, ja...
- Når da? - Om noen uker, når alt er klart.
Det blir herlig. Hvetebrødsdager på båten og så USA!
Du kommer til å like amerikanerne!
Limousinen din er her, sir.
Hva krever sponsoren til gjengjeld? Nei, ikke si noe. Jeg blir sjokkert.
Hun er ikke interessert i meg, bare i maleriene mine.
Så søtt, da. Skal du beholde etternavnet når dere gifter dere?
- Hei, Therese. - Monsieur Jerry...
Ikke bry deg om M. Cook.
Hvis du må elske med damen, gjør du det for kunstens skyld!
Bravo! Bravo!
Fantastisk! Encore!
Storslått! Bravo!
- Hvem skal vi besøke? - Vent og se.
- Hva er dette? - Atelieret ditt. Er det ikke fint?
- Jeg har et atelier. - Ja, men du trenger mer plass.
- Du skal ikke bo her, bare arbeide. - Jeg har ikke råd til det.
- Hvorfor alltid krangle om penger? - Har man ingen, blir de viktige.
Du vil kunne betale tilbake om tre måneder.
- Om tre måneder? Hva mener du? - Da har du utstilling i Parmentier!
- Utstilling? - De lager plakater og...
Vent litt! Sett deg ned, så skal jeg forklare et par ting.
Jeg vil ha en utstilling, men først når jeg er klar.
Jeg må ha bra ting å vise fram. Man kan ikke ha tidsgrense for sånt.
- Jeg lager ikke papirbeger. - Jeg forstår det, Jerry.
Men du er maler og vil at folk skal se bildene dine. Det vil jeg også.
La meg hjelpe deg med å få stilt ut på et bra galleri-
- der folk kan se hva du har gjort! Er det så spesielt?
Du er en god maler, og jeg er tilfeldigvis ganske driftig.
Det er en bra kombinasjon. Og en gang må du møte kritikerne.
Ja, men om tre måneder...?
- Det betyr selvsagt hardt arbeid. - Det gjør meg ingenting.
Jeg gjør det, men på én betingelse: At jeg betaler deg tilbake.
Å, Jerry, jeg er så glad! Jeg hadde dødd hvis du sa nei.
- Trodde du ikke at jeg kom? - Jo da. Vi tar en taxi til Le Bois.
27 Rue Chambord.
- Når må du være tilbake? - Om omtrent en time.
Det var ikke lenge! Hvorfor kom du så sent?
Jo, jeg... Jeg har villet si det til deg, Jerry. Jeg...
Hva da?
Kan vi ikke ha vår egen lille verden og la være å fortelle noe?
Jeg... Jeg skal aldri spørre deg om hva du gjør når vi ikke er sammen.
- Det er antakelig til det beste. - Hvorfor det?
Hva gjør du når du ikke er sammen med meg?
Hvis du ikke vil snakke om det, lar vi det ligge.
Jerry... Kyss meg!
- Hvorfor stanser vi her? - Jeg skal bare legge igjen sakene.
- Kommer straks. - Hei.
- Har du det travelt? - Ja. Be Therese ta opp disse.
- Sett deg og ta en kopp kaffe. - Nei, noen venter på meg i en taxi.
Ta deg litt kaffe. Du rekker det. To kaffe, Georges.
Hei! Jeg så at du skal ha utstilling. Lykke til.
- Kritikken tar knekken på meg. - Overhodet ikke!
Snart utstilling. Hvorfor så dyster?
Kjærlighetsproblemer. Det var henne i taxien.
- Dette er til deg fra damen! - Takk.
Unnskyld! Jeg venter samme sted.
Der ser du! Kvinner er som menn, men vil bli behandlet som kvinner.
- Hva da? - Hun i taxien, hun med sololjen.
- Nei, det er en annen. - Skal si du er på hugget.
Jeg sitter i saksen, Adam. Det er henne og ingen annen.
- Er hun en maler verdig? - Hun er verdig hvem som helst.
Men jeg vet ingenting om henne.
Vi treffes en stund iblant, og så stikker hun.
Iblant har vi det hyggelig sammen, men iblant er det ikke noe gøy.
- Men jeg må være hos henne. - Du sitter i hvert fall i saksen.
- Hva heter hun? - Lise Bouvier.
Georges! Gi meg en konjakk... og såpe.
- Bonjour! - Hei, Hank.
Kan jeg sette meg? Litt sherry, Georges.
- Jeg har herlige nyheter! - Bra. Fortell noe oppmuntrende.
- Jeg skal gifte meg. - Hva?!
- Vi skal til USA på bryllupsreise. - Mer konjakk! Når ble det avgjort?
- I går kveld. - Gratulerer. Bra at noen er lykkelig.
- Kan jeg hjelpe deg? - Vet dere at jeg spilte for Hitler?
- Jeg vil høre om Jerrys problemer. - Jeg skal fatte meg i korthet.
Jeg har en kvinnelig sponsor, men...
Hun liker meg, og jeg har en annen som ikke vet om den første.
Det er en vanlig situasjon.
Jenta jeg liker, har noe hun ikke kan si meg. Vi kommer ingen vei.
Da lurer jeg på: Liker denne jenta deg?
- Jeg tror hun gjør det. - Da har du ingen problemer!
Har jeg ingen problemer?
Det eneste problemet er når bare den ene er forelsket. Resten kan ordnes.
- Har du erklært henne din kjærlighet? - Nei, ikke med ord.
- Jeg er redd for å bli såret. - Fortell henne hvordan det er!
Tro meg: En uærlig kjærlighetserklæring-
- gir mer resultat enn ti ekte som er usagt. Si at du elsker henne.
Hun sier at hun elsker deg, så klemmer dere og er lykkelige.
- Så frir du. Det vil du vel? - Ja visst.
Hun sier ja, og så sier dere det dere ikke har tort å si hverandre.
Da føles det uviktig.
- Er det så enkelt? - Ja, faktisk.
Du finner bare den rette én gang!
- Vet du hva du skal gjøre? - Ja, og jeg skal gjøre det!
Å være forelsket er å leve, Adam. Jerry og jeg er så heldige!
- Sant nok. Det er uslåelig. - Det er flott!
Lise!
Lise! Lise, Lise, Lise!
Jeg har noe å si deg!
- Jeg har noe å si deg... - Jeg elsker deg! Hører du det?
Alt ordner seg. Det vet jeg!
- Jeg kan ikke møte deg mer. - Hva mener du?
- Jeg skal gifte meg. - Skal du...? Men Lise, du...
Men du er vel forelsket i meg?
- Det er det samme om jeg er det. - Er det det samme?
- Jeg kan ikke gå fra ham! - Hvem da?
Han heter Henri Baurel.
Jeg har ham å takke for mitt liv!
Foreldrene mine var motstandsfolk.
De ba Henri skjule meg. Hadde han blitt oppdaget, ville han vært død!
Han tok seg av meg i fem år. Han var alt jeg hadde, jeg elsket ham.
Så ble han forelsket i meg, og...
Jeg kan bare ikke, Jerry. Du må forstå, du må!
Ja visst.
Det er i orden. Det er en kvinne som hjelper meg.
Jeg vil ikke miste henne. Arbeidet mitt er så viktig at jeg...
Lykke til.
Jerry!
Hvis det betyr noe for deg... Jeg elsker deg!
Adjø, Lise.
- Hei. Hva skal du i kveld? - Jeg er invitert på middag.
- Kan du ikke la være å gå? - Det blir vanskelig.
- Men ikke umulig. - Du er veldig pen iblant.
- Er det en slik dag i dag? - Ja, det er det.
Du har også en god dag i dag.
Vi skal på kunstskolens ball. Har du vært der noen gang?
Det er som nyttår! Alle er der.
- Men det er vel en maskerade? - Overlat saken i mine hender.
- Nå føler jeg meg som kvinne! - Det er du.
Har jeg aldri sagt det?
Heretter skal du få høre det ofte.
Jeg kommer straks. Jeg må ordne dette.
- Jeg vil ha champagne! - Ja. De andre har fått i seg en del!
Kom, vi tar oss litt champagne!
- Pleier festene å være så ville? - Vet ikke.
Min venn Jerry Mulligan inviterte meg.
- Skål for Jerry. - Må navnet overleve hans dårskap.
Han skal snart ha utstilling. Han kommer til å få smake.
- Hvorfor gjennomfører han den? - Sponsoren er en frekk type.
Far vel, Charmaine. La oss ikke si au revoir, bare adjø for alltid.
Du skal vite at det er jeg som er Jerrys sponsor.
Det vet jeg.
- Jerry! - Den forsvunne amerikaneren!
Jeg møtte en av vennene dine.
- Han der. Hvem er han? - Adam Cook, konsertpianist.
- Ham kjenner jeg ikke til. - Han har aldri hatt en konsert!
- Jerry! - Hei, Hank.
- For en hyggelig overraskelse! - I like måte. Dette er Lise.
Miss Roberts. Henry Baurel med forlovede.
Det er vår siste kveld i Paris. I morgen gifter vi oss i Le Havre.
- Så reiser vi til USA. - Det høres svært romantisk ut.
- Nå danser vi, Henri. - Vi sees!
Jo, Jerry. Det rådet jeg ga deg, fungerte visst?
- Ja visst. - Fint!
Har jeg ikke sett henne før? Ansiktet virker kjent.
Hyggelig fyr. Han er maler, en venn av Adam.
- Er alt i orden? - Ja, Henri.
Milo...
Milo, jeg er en bløffmaker. Jeg er ikke livlig og glad, tvert imot.
Jeg skulle ikke tatt deg med hit.
Den jenta... På nattklubben!
Jeg er forelsket i henne.
Jeg tror jeg trenger litt champagne.
- At du skulle gifte deg så snart... - Jeg kunne ikke fortelle det.
- I morgen? - Ja.
Det er fælt å stå så nær deg og ikke være i armene dine.
Du kommer alltid til å stå meg nær, Lise.
Kanskje ikke alltid. Paris kan få folk til å glemme.
Paris? Nei, ikke denne byen.
Den er for virkelig og vakker. Den lar en ikke glemme.
Den kryper inn i en og åpner ens sanser, og man forblir vidåpen.
Jeg kom hit for å male Paris-
-som Utrillo, Lautrec og Roualt.
Jeg tenkte at noe skulle skje meg også her.
Og noe skjedde.
Og hva har jeg igjen? Paris.
Jeg nøyer meg ikke med det lenger.
Jo vakrere alt er, desto vondere gjør det når jeg er uten deg.
La meg ikke forlate deg på denne måten, Jerry!
Tekst: SDI Media Group
NORWEGIAN